Hiljaisen elokuvan mestarin uusin näyttö
![Kuva](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEgtkeLkY_Dz6CkjJu2M5zOr6twBLNdr-OgjtRtBr81cZI3pPL7nvfInPGq_DYtLbglFPOmr3gU89BiF_Ny8QPMowKqr3oAgKVClCwa-AmgzyFvJrMk5zNdAlIvOWGk0WWSLSGDa7IvJ7DY/s320/El%25C3%25A4m%25C3%25A4+1.jpg)
Siitä asti, kun näin Klaus Härön ensimmäisen pitkän elokuvan, Näkymättömän Elinan kohta kaksi vuosikymmentä sitten, olin täysin myyty. Miten joku osaakin ohjata elokuvan pienestä suuresta asiasta, ja vieläpä tavalla, joka ei pelaudu stroboleikkauksilla eikä millään tekniikan ihmetempuilla, luottaa vain tarinaan ja tarinansa päähenkilön kasvoihin, silmiin ja ilmeisiin? Klaus Härön uusimmassa elokuvassa isä Nisse (Peik Stenberg) ja poika Stefan (Martin Paul) suhaavat edestakaisin pakettiautollaan äidin hautajaisia järjestäessään. Kuva: Juha Reinikainen / Citizen Jane Productions. Tuonkin jälkeen Härö on ollut uskollinen tyylilleen. Kukaan ei voine pitää vaikkapa elokuvaa Postia pappi Jaakobille toiminnallaan koukuttavana nykydraamana, mutta siksipä mies pääseekin niin syvälle ihmisen mieleen. Samalla, kun Härö on kuvannnut yksittäisiä ihmisiä, hän on aina käsitellyt myös yhteiskunnallisia ongelmia. Miekkailija purki sosialistisen Viron traumoja ja Uusi ihminen kertoi, mitä kai